Utunk a mennybe visz!                                                                 ÚTJELZŐ 2. oldal

2. A másik kereszt. Közönséges gonosztevő függ ezen a kereszten is. Ezt a gonosztevőt is bizonyára sok és sokféle bűn terheli, és mégis egészen más ő, mint a latortársa. Más azért, mert ő a kereszten, a keresztre feszített Jézus közelében megtért. Világosan felismerte Jézusban, bár a bűnösök közé számláltatott, az egészen mást, a teljesen ártatlant, Jézus ártatlanságának és szentségének a közelségében összetört bűneinek a súlya alatt, ezt nyíltan meg is vallotta, mondván, hogy latortársával együtt cselekedetüknek méltó büntetését veszik, egyben megdorgálta a latortársát, amiért Jézust szidalmazta, ilyenmódon valóságos hősként merte a gúnyolódóknak a Megfeszítettről szóló evangéliumot hirdetni, végül meglátta Jézusban az eljövendő Királyt s hozzáfordult azzal a könyörgő szóval, hogy eljövendő dicsőségében őt is részesítse, amivel – Luther szavával szólva – vigasztalta és erősítette, hiszen a lator e magatartásából Jézus  világosan láthatta, hogy valóban Király ő, s ezen nem változtat a pillanatnyi helyzete sem. Isten kegyelme megragadta ezt a gonosztevőt, úgyhogy az utolsó órában megtért Jézushoz. Testvér! E második kereszt sem áll egymagában. Lelki szemünk előtt felvonulnak a megszámlálhatatlan bűnösök, akik Isten kegyelméből Krisztus halálába kereszteltettek meg, Krisztussal együtt megfeszíttettek bűneik számára, közöttük olyanokat is látunk, bár nem túlságosan nagy számban, akik az utolsó órában tértek meg és nyertek bűnbocsánatot annak a  bizonyságául, hogy Isten kegyelme egy bűnben eltöltött hosszú élet után is meg tudja ragadni az embert, tehát nem igaz az, hogy a megkeményedett szív és megcsontosodott élet mindenképpen erősebb az Isten erejénél, éppen ezért nem terjedhet ki az egyház missziója csupán a gyermekekre és az ifjúságra, hanem az igehirdető és szeretetszolgálata az élet megfáradt és kidőlt vándoraira is irányul, ezeket sem hagyhatja magára és nem adhatja fel, miként a világ ezt szívesen teszi, hanem van szava a betegek, a szenvedők, a nyomorultak, a haldoklók számára is és éppen ezek számára: Testvér, a golgothai kereszt latorjához hasonlóan térj meg, kereszted hajoljon oda Krisztus keresztjéhez a lelki szegény bűnös ember boldogságával, hogy életed aláhanyatló napja békességet nyújtó evangéliumi üzenetként hulljon mindazokra, akik körülötted vannak, magának Jézusnak pedig vigasztalására és örömére szolgáljon! Testvér, te vagy-e ez a megfeszített bűnös? Siess a megtéréseddel! Nagypéntek napja az Istentől elkészített különös alkalom erre. Dőre módon el ne játszd ezt az alkalmat azzal, hogy majd, majd…! Ki játszhatik a halál veszedelmével? Ki kísértheti ilyenmódon az Istent? Nagypénteken vedd kezedbe bűnbánó, Krisztus-királyhoz odaalázkodó életedet és add oda annak, aki életét adta éretted! Add oda, amíg ez az életed van! 
Legyen ez az ÚTJELZŐ hasznos iránytű a keskeny úton járó minden olvasónak!
Mienk a menny örökre!                                                                ÚTJELZŐ 3. oldal

3. Jézus keresztje. Jézus nem gonosztevő. Szentségéről tanúságot tesz rajta kívül minden igaz ember, akit az Isten Lelke igazzá tett, legfőképpen pedig maga az igaz Isten. Hogy mégis a keresztfára jutott, annak egyedüli oka és magyarázata Isten örök végzése s Jézus engedelmessége, amelyben vállalta Isten végzését, az emberi bűn pedig Isten végzésének és Jézus engedelmességének csupán az eszköze. Jézus a keresztfán is, már ott és éppen ott is Király, aki a király kegyelmének szavával és erejével szerzője és adományozója az Istennel való életközösségnek, örökéletnek és üdvösségnek. „Bizony mondom néked: Ma velem leszel a paradicsomban”: Jézus e szava proklamációja az ő királyi kegyelmének és hatalmának, proklamációja annak, hogy ő már a kereszten Király, hiszen valóban nincsen megrázóbb királyi ténykedés annál, hogy az eleven Sátán bűnbe és halálba taszító hatalmát, ha drága vére árán is, megtöri s ezzel a bűnben elveszett emberiséget megmenti. Dőljenek bár le minden királyi trónok, a Krisztus-király trónja előtt hajtsd meg térdedet, mert az Ő kegyelmi, királyi ajándéka a dicsőséges örökélet. De Jézus a keresztfán vére hullásával új templomot is szentelt, nem kézzel csinált szentélyt, hanem a mennyeit, és ugyanott új utat is avatott fel, az Istenhez közvetlenül vezető útat, az egyetemes papság útját, amelynek a jele az ószövetségi templom kárpitjának a kettéhasadása. Testvér, immár nyitva áll az út az Atyához, nyitva éppen Jézus örökérvényű engesztelő áldozata és a saját vérére appelláló főpapi közbenjárása által. Isten megbékült veled, békülj meg hát te is Istennel és mondd te bűnös ember Istennek: Atyám! Annál is inkább, mert ezen az úton lesz a mienk a megfeszített Jézus utolsó golgothai nagy vívmánya: félelemmentessé, sőt „nyereséggé” válik a meghalás. Jézus Istennel teljes egységben és éppen ezért félelem nélkül nézett a halál elé: „Ímé eljő az óra, és immár eljött, hogy szétoszoljatok ki-ki az övéihez, és engem egyedül hagyjatok; de nem vagyok egyedül, mert az Atya velem van”. Istennel teljes egységben volt s éppen ezért engedelmes és bízó gyermekként hajtotta le fejét, tette le lelkét Atyja kezébe. Jézusnak ez elég volt. És utána s vele együtt sokaknak. Pál apostolnak, aki vallotta: „Nékem az élet Krisztus, és a meghalás nyereség… kívánván elköltözni és a Krisztussal lenni”. Luthernek, aki a Zsoltár szavával költözött el az élők sorából: „Kezedre bízom lelkemet, Te váltasz meg engemet, oh Uram, hűséges Isten”. De nekem? És Neked?... Félelemmentesen meghalni csak a golgothai keresztről reánk áradt krisztusi szeretet által lehet, mert ez a szeretet az, amely kiűzi a félelmet. Nagypéntek ünnepe legyen valóban a Kereszt áldásának napja, hogy életünk az igazán megtért bűnös élete, halálunk pedig a Krisztusban boldog ember nyeresége legyen. Ámen. Forrás: Zulauf Henrik: Öröm Isten öröméből Igehirdetések IV. füzet 1948. Fébé kiadás